Fizikai Szemle 2007/12. 395.o.
SZÁZÖTVEN ÉVE HULLOTT A VILÁGHÍRŰ
KABA-DEBRECENI LEBKŐ
Nagy Mihály
Debreceni Református Kollégium
"Mily rövid az élet! ....
Mint hullócsillag futása,
Mely földünk körébe jutva,
Lángra gyúl, és tűz-barázdát
Írva elszalad, gyorsabban,
Mint egyet pillantanál,
Útja honnan jött? Hová visz? ....
Míg sötét volt, s újra az lesz,
A világ-űr végtelenjén
Hol bolyongott? És hová fog? ....
Ki tudná megmondani!
Míg tündöklött, addig élt."
Arany János: Honnan és hová? (részlet)
A százötven éves évforduló alkalmat kínált arra, hogy a
Debreceni Református Kollégiumban őrzött nevezetes
kő, amelyet a tudományos körök régóta számon tartanak,
most a közérdeklődésbe is bekerüljön. Bemutatjuk,
mivel szolgált rá hírnevére a kabai meteorit, és
összefoglaljuk a százötven éves évforduló eseményeit.
Meteorok, meteoritok
Az égből hullott kövek, másként hullócsillagok régóta
izgatják az emberek képzeletét. Nyáron, augusztus
tizedike körül egy csillagos éjszakán, ha figyeljük az
égboltot, kis szerencsével néhány perc alatt rövidebb-
hosszabb fénycsíkokat láthatunk, amelyeknek a haladási
iránya rendszerint megegyezik. Ezek a légkörbe
bekerült, a súrlódástól felizzó meteoritok nyomai.
A meteorok is a Naprendszerhez tartoznak, és, a Földhöz
hasonlóan, a Nap körül keringenek, pályájukon
akár találkozhatnak is a Földdel. Ilyenkor bekerülhetnek
a Föld légkörébe, és ott a nagy sebesség következtében
látványosan felizzanak. A kisebb darabok teljesen
elégnek, a fénycsík megszakad. A nagyobb darabok
a felhevülés következtében szétrobbanhatnak. Ha
ez az esemény nem nagy magasságban történik, egyes
darabok elérhetik a Föld felszínét.
A Föld felszínét elérő meteort meteoritnak nevezzük.
A mikrometeorokból naponta több tonnányi
hullik a Föld felszínére. Ezek a viszonylag kis sebesség
következtében nem izzanak fel, tehát vizuálisan
nem figyelhetők meg, és a Föld felszínén utólag sem
könnyen azonosíthatók. (A mesterséges holdak napelemtábláin
azonban összegyűlnek, ezért időnként
meg kell tisztítani azokat ettől a kozmikus portól,
hogy hatásfokuk ne csökkenjen.)
A jelenleg általánosan elfogadott elmélet szerint a
meteoritok kisméretű égitestekből keletkeztek kozmikus
katasztrófák következtében [1]. A kiszakadt darabok,
legyőzve a gravitációt, elhagyták az anyaégitest
vonzáskörét, és önálló, Nap körüli pályára kerültek.
A meteoritok fajtái
A földre hullott meteoritok között a két szélső típust a
fém- és a kőmeteoritok jelentik, de megtalálhatók az
átmenetet jelentő darabok is.
Jó esetben az észlelés és a meteorit megtalálása
egybe esik, vagy csak kevés idő telik el a két esemény
között. Ilyenkor van a legnagyobb esélye a megtalálásnak.
(A tartósan hóval borított területeken, például magas
hegyeken, vagy a Föld pólusain ugyancsak könnyebb
meteoritokat gyűjteni.) A fémmeteoritok épen
megmaradhatnak akár évszázadokig is, mivel a vas-nikkel
ötvözet, amiből ezek a meteoritok állnak nem, vagy
csak alig oxidálódik. Már a hulláskor széttörik viszont a
kőmeteoritok egy része. Ezeket a meteoritokat nehezebb
felismerni, mivel a földi romboló hatásoknak (oxidáció,
nedvesség) kevésbé állnak ellen.
A meteoritok harmadik csoportja átmenetet alkot a
fém- és a kőmeteoritok között, éles határ nincs. A
fémmeteoritok általában kevés fémszulfidot is tartalmaznak,
a kőmeteoritokban pedig elemi állapotú fém
is előfordulhat.
A szenes kondrit típusú meteoritok
A kőmeteoritok két nagy csoportra, a kondritokra és
az akondritokra oszthatók. A kondritok apró, legfeljebb
egy centiméter átmérőjű gömböket, görögül
kondrumokat tartalmaznak, finomszemcsés, laza,
sötét színű alapanyagban. Az akondritokból ezek a
gömbszerű képződmények hiányoznak, olvadékból
megszilárdult, egységes szerkezetűek. Az elképzelések
szerint a kondrit típusú meteoritok őrizték meg a
Naprendszer anyagainak ősibb állapotát. Egy kisbolygónak
olyan felszíni rétegéből keletkeztek, amelynek
anyaga még nem hevült fel egyik összetevőjének olvadáspontjáig
sem.
![1. ábra](nagym07121.jpg)
A kondrit típusú meteoritok néha kevés, elemi állapotban
levő szenet is tartalmaznak. A kabai meteorit
is ilyen, széntartalma megközelíti a két százalékot [2].
Jellegzetességei közé tartoznak még az úgynevezett
fehér zárványok, amelyek néhány milliméter széles és
egy-két centiméter hosszú résekbe kristályosodtak.
Ezek között valószínűleg a legnagyobb az, amelyik a
meteorit kúpos orr-részének oldalán tűnik a szemünkbe.
Felületének erről a részéről az olvadási
kéreg letöredezett (1. ábra). A vizsgálatok szerint a
fehér zárványok anyaga főleg a kétezer fok fölött olvadó
spinellből áll. A spinell oktaéder alakú, szépen
fejlett, színezett kristályait ékkőnek használják. A meteoritban
egy apró szemcsés, szürkésfehér színű változat
található. A nevezetességek egyike az is, hogy
spinellt egy meteorit anyagában első ízben a kabai
meteoritban mutattak ki [2].
Korabeli híradások a meteorit becsapódásáról
és megtalálásáról
„A mult 1857-ik év april 15-kén estveli 10 óra tájban
Kaba helységnek egyik jómódú és értelmes lakosa
Szilágyi Gábor aludt a háza előtt, tehát a szabad ég
alatt, midőn is egy sajátos zörej által, - mely az ő
kifejezése szerint a mennydörgéstől egészen különböző
volt - álmából fölriasztatott, s ekkor látott,
egyébként felhőtlen ég és szélcsendes idő mellett,
egy szerinte kocsi nagyságú, vakító fénnyel világító
tüzes testet, mely Földes helység felől, tehát délkeleti
irányból jőve, ívképű útját mintegy négy másodperc
alatt bevégezte. Ezen tüneményt több szomszéd,
sőt távolabbi helységek lakosai is észlelték,
nevezetesen debreceni és kardszagi lakosok is. Más
nap korán reggel Szilágyi Gábor a tanyájára lovagolt
ki, mikor is útközben lova egyszer hirtelen neki
bokrosodva horkolni kezdett, s tovább menni nem
akart; ő pedig a szekér-járta úton megpillantott egy
fekete követ, mely a kemény földbe annyira be volt
nyomulva, és ékülve, hogy fölülete éppen a földdel
színelt. A föld a kő körül be volt horpadva és megrepedezve.
Kén- vagy egyéb szagot Szilágyi Gábor ekkor
nem vett észre. E fölfedezés dacára Szilágyink
folytatta útját és csak estve felé tanyájáról visszajőve
ment ki több szomszédokkal és nézőkkel a hely színére
ásóval és kapával fölfegyverkezve s a lebkövet
kiásta. A sértetlen lebkő Szilágyi szerint 7 fontot
nyomott, de élei és csúcsai több helyütt, valószínűleg
nemes fémek kutatása tekintetéből, leüttetvén s
a lakosok által széthordatván, a helységi elöljárók
kegyeletéből gyűjteményünkbe jutott főtömeg jelenleg
épen 5 és ¼ fontot1 nyom.”
A fenti ízes és szemléletes leírás, amelynek éppen
ezért a helyesírásán sem változtattunk, Török Józsefnek,
a Debreceni Református Kollégium orvosának és
természetrajz tanárának megfogalmazásában maradt
ránk. A szöveget 1858. június 7-én, a Magyar Tudományos
Akadémián olvasta fel [3]. Török József ezen
alkalommal az Akadémián a meteoritot és annak Mariotte
fényképész által, fotók alapján, három oldalról
készített rajzát (2. ábra) is bemutatta.
Egy másik korabeli híradás szerint [4] „April 15-én
dühöngött szélvihar alkalmával Kaba város határán ....
a mezőről hazatérő több mezei munkás szemeláttára
sajátszerű zúgó dörgés közt egy hat fontos leb-kő
(meteor) esett le, a szemtanúk állítása szerint égve a
levegőből. Mi állományát illeti, apró gömbölyű fekete
kavicsokat lehet benne megkülönböztetni, itt-ott
fehér kovagrészecskék, és porhanyó szürke, lyukacsos
területecskék tünnek fel; küloldalain mindezen
részek összefolyva, barna mázt vonnak az egészre, mi
csakugyan égésre mutat. Az egész rendetlen alakú;
egy tökéletesen kifejlett, s két más kifejletlenebb csúcsáról
azonban azt lehet következtetni, hogy egy 6
csúcsú alak volt belőle készülőben. ....”
Az utolsó mondatban megfogalmazott következtetés
inkább találgatás, ma már azt is aligha tudjuk eldönteni,
hogy „szélcsendes idő” volt valójában, vagy
„szélvihar dühöngött”.
A kabai meteorit „szerencséje”, hogy a „hullás” közben
és a földet éréskor épen maradt, és az is, hogy
hamar megtalálták. (A mi meteoritunk megtalálását
Szilágyi Gábor kabai gazdának, vagyis inkább a lovának,
köszönhetjük.) Szerencsés körülménynek mondható
az is, hogy a hullás és a megtalálás között nem
volt eső, és a talaj felső rétege is száraz volt. A meteorit
ugyanis, laza szerkezete miatt, a nedvességtől megduzzadva
könnyen szétomolhatott volna.
Az egyik leírásból kitűnik, hogy a meteorit kondritos
jellege („apró, gömbölyű, fekete kavicsok”) már a
megtaláláskor felkeltette az érdeklődést.
Az első leírás és a szervesanyag-tartalom
felfedezése
A meteorit első leírása, amely a vegytani elemzésre
nem terjed ki, Török Józseftől származik, akárcsak a
megtalálás történetének ismertetése [3, 5].
A meteorit kéreg alatti szerkezete a megtaláláskor
belőle leütött kisebb darabok által vált megfigyelhetővé.
Az erről szóló leírásból érdemes idézni:
„Mi végezetre a hátsó törlapot illeti .... a lebkő belső
tömegének színe sötétszürke. Ezen sötétszürke tömegben
számtalan apróbb és nagyobb fejérszínű pontok
és foltok láthatók, melyek közül néhány szinte
babnagyságú. .... Végre találtatnak az alaptömegben
számtalan kisebb nagyobb köles-borsszemnyi nagyságú,
tiszta fekete színű golyócskák v. tekecsek, melyek
közül némelyek héjas szerkezetűek. Ezen golyócskákat
az alaptömegből meglehetős könnyen lehet kiválasztani,
mikor is .... kerekded gödröcskék maradnak
vissza. Ezen gödröcskék és golyócskáknál fogva az
alaptömeg némileg az ikrakőhöz hasonlít.”
A leírásból kitűnik, hogy Török József már az első
alapos szemrevételezés alkalmával felismerte a meteoritban
a kondrumokat, azok héjas szerkezetét, valamint
a fehér zárványokat is. Az ikrakővel való hasonlóság
(amely a limonit és a kalcit egyes megjelenési formáira
jellemző) túlzás ugyan, de a szabályos gömb alakú képződmények
megjelenése meteoritban nemcsak Török
szerint volt „páratlan nevezetességű”, ma is az.
1858 augusztusában Hörnes Móric, a bécsi Mineralógiai
Kabinet igazgatója levelében azt javasolja Balogh
Péter tiszántúli református püspöknek, hogy a
meteorit vegyelemzését Friedrich Wöhler göttingeni
német vegyésszel végeztessék el. Wöhler korának
európai hírű vegyésze volt. Nevéhez fűződik az első
szerves szintézis - laboratóriumban állított elő karbamidot
(egy fehérjelebomlási termék) 1828-ban. (Wöhler
ezzel megdöntötte a vis vitalis (életerő) elméletet,
amely szerint szerves vegyület csak élő szervezetben
jöhet létre.) Nevét egy ritka ásvány, egy cirkónium
tartalmú szilikát, a wöhlerit is őrzi. Ebben az időben
már meteorit elemzéseivel is tekintélyt szerzett.
Török József szerint a Wöhlernek szánt mintát fűrész
és véső segítségével választották le. Ennek a fűrészelésnek
a nyoma a meteoriton jelenleg is látható, és
egyenetlen volta miatt jól megkülönböztethető a későbbi,
jóval keményebb, gyémántbetétes vágószerszámok
nyomaitól.
Wöhler a kétszer is elvégzett elemzés eredményeiről
a Német Tudományos Akadémia Közleményeiben számolt
be [6, 7]. Első közleményében leginkább a meteorit
kémiai összetételével foglalkozik. A kémiai elemzés
összesítésénél az elemi szén mellett másfél százalék
ismeretlen anyagról tesz említést, amiben benne van a
szerves anyag is. Befejezésül megjegyzi, hogy a meteoritok
megolvadt felszíne és szervesanyag-tartalma nem
zárja ki egymást. A meteorit a légkörön való áthaladáskor
csak rövid ideig van nagyobb felmelegedésnek
kitéve, és csak a felülete olvad meg.
Hoffer András, a Debreceni Református Kollégium
tanára, egy tanulmányában írt a kabai meteorit történetéről
[8]. Ebben olvasható, hogy Wöhler első közleményének
egy dedikált példányát sikerült tanulmányoznia
a Magyar Nemzeti Múzeum ásványtárában. A
címlapon Wöhler kézírásával ez volt olvasható: „Barátjának,
Th. Scherernek, a szerző.” A közlemény végén,
ugyancsak kézírással, Wöhler a következőket írta
barátjának: „Török professzortól Debrecenből később
még kaptam ennek a kőnek a töredékeiből egy kis
mennyiséget, amellyel egy bitumenes anyag jelenlétét
ismételten bizonyossággal igazolni tudtam. Olyan
anyagét, amely a mi földi tapasztalataink szerint csak
szerves eredetű lehet. Nagyon hasonlít a földiviaszfajokhoz:
ozokerithez, schererithez stb. Közelebbit
abból a nagyon kis mennyiségből nem tudtam megállapítani.”
Ez a szöveg Wöhlernek a meteoritról megjelent
második közleményében is megtalálható.2
Wöhler az elemi széntartalmat 0,58%-nak adja meg,
a szénhidrogén-tartalomra nem közöl pontos adatot.
Sztrókay az előbbit 1,99%-ban, utóbbit, nem méréssel,
hanem számításos módszerrel, 4,03%-ban adja meg
[2]. A széntartalom Sztrókaynál feltehetően a szénhidrogénben
levő szenet és a meteorit elemi széntartalmát
együttesen jelenti.
Tudománytörténeti érdekesség, hogy a vis vitalis
elméletet huszonnyolc éves korában megdöntő tudós
harminc évvel később, amikor a kabai meteoritban
kimutatta a szerves anyagot, kijelenti, hogy azt csak
élő szervezet hozhatta létre.
Minden esetre, a szénhidrogén-tartalom kimutatása
- meteoritban először - a kabai meteoritot egy csapásra
világhírűvé tette.
Nevezetes események a meteorit történetéből
A meteorit történetét tanulmányozva tanulságos volt
számomra, hogy a meteorit megmaradása, Debrecenben,
a Református Kollégiumban maradása, illetve a
feldarabolástól való megóvása - miközben a tudományos
kutatás igényeit is figyelembe kellett venni -
milyen szoros kölcsönhatásban volt a környező társadalom
történetével.
A kabai polgárokat és az előljáróságot még százötven
év múltával is elismerés illeti, hogy bár saját hasznot
nem remélhettek (meggyőződtek róla, egy kis
darab leütésével, hogy nemes fémet nem tartalmaz),
mégsem dobták ki, hanem a környék tudományos
centrumába, a lelkészképzéséről és természettudományos
oktatásáról egyaránt méltán híres Debreceni
Református Kollégiumba vitték abból a meggondolásból,
hogy ha a leletnek van tudományos jelentősége,
azt ott biztosan tudni fogják.
A Kollégiumban az első írásos feljegyzést az 1857.
április 15-én hullott meteoritról az éppen két héttel
később, április 29-én tartott tanári kari ülés jegyzőkönyvében
találjuk [9]. A rövid bejelentés és határozat
szövege:
„116. Tek. Török József úr bemutatja e f. hó 15-kén
Kaba helység határában leesett, s a kabai előljáróság
által a főiskolai museum részére ajándékozott, öt fontnál
többet nyomó meteorkövet.
Hálás köszönettel vétetik, s a köszönetnek levélben
kifejezésére jegyző megbizatik.”
1857-et írtak akkor, mindez nyolc évvel az 1848-as
szabadságharc bukása után, de még tíz évvel a kiegyezés
előtt, a Bach-korszak közepén történt.
A meteorit hullásáról a Bécsi Császári és Királyi Mineralógiai
Kabinet valószínűleg újsághírből értesülhetett,
és nem sokáig késlekedett az intézkedéssel sem. Az
1857. augusztus 12-én kelt, 1178-857. számú rendelettel
utasította Csorba Jánost, Debrecen polgármesterét, járjon
el a Kollégium vezetőségénél a meteorit Bécsbe küldése
tárgyában. A bécsi levél nem maradt fenn, arról
csak a polgármester öt nappal későbbi keltezésű leveléből
tudunk, amelyet Búzás Pálnak, a Főiskola igazgatójának
írt. Inkább a sorok között, mint a leírt szövegből
derül ki, hogy nehezére esett az utasítás végrehajtása.
Idézet a levélből: „Felhívom tehát Igazgató Tanár urat,
hogy ha a kérdéses meteor a Collegium muzeumába
adatott volna be, szíveskedjék a Collegium annak legalább
egy részét Bécsbe leendő juttatás végett, városi
kiadó Tikos József úrnak által adni.”
![3. ábra](nagym07123.jpg)
A tanári kar szeptember 28-án azt a határozatot
hozza, hogy a meteoritból nem vágnak le, hanem a
kabaiak által letört és utólag bekért darabokból küldenek
Bécsbe, összesen 39 grammot. Ezzel azonban
Hörnes Móric, a Mineralógiai Kabinet igazgatója nem
volt elégedett. 1858 januárjában levelet küldött, most
Balogh Péter helyettes szuperintendensnek. (Szoboszlai
Pap István püspök 1855-ben bekövetkezett halála
után a protestánsok egészen 1860-ig nem választhattak
püspököt.) Hörnes a levélben az egész meteorit
Bécsbe küldését kéri. A tanári kar a kérést megtárgyalva,
nem vállalja a kő felküldését, Balogh Péter
pedig - feltehetőleg szándékosan - elfelejt a levélre
válaszolni.
1858. július 11-én Hörnes újabb, formálisan udvarias,
valójában fenyegető hangú levelet ír Balogh Péternek
[10]. Idézünk a levélből: „Ön - sajnos - úgy látszik,
még nem tudott időt találni arra, hogy levelemre
válaszoljon. Mint ahogy Ön első levelemből kiveheti,
a Császári Tudományos Akadémia engem nevezett ki
eme tárgy referensének s az én kötelességem, hogy
arról jelentést tegyek. Arról a kis töredékről, amit a
Császári Akadémia kapott, lehetetlenség a kőnek meteorit
voltát bizonyossággal megállapítani .... Megismétlem
azért kérésemet, hogy a nevezett 6 font súlyú
meteorkövet tessék hivatalból a császári és királyi
udvari mineralógiai kabinetnek beküldeni, hogy a kő
valódi volta megállapíttassék. .... Egyébként talán nem
is tudja Ön, hogy törvényeink szerint minden ilyenféle
lelet leadandó a koronának.”
A levélnek volt utóirata is: „P. S. Ha 14 napon belül
választ nem kapnék, kényszerítve leszek további lépések
megtételére.”
Balogh Péter válasza most egy hét alatt megszületett
[10]. Ebből is idézünk: „Nagyságos Uram! Sajnálom,
hogy az Ön nagybecsű levele hosszabb távollétem
miatt mindeddig válaszolatlan maradt. Nagybecsű
levelét az akadémiai tanári karnak adtam át válaszadás
végett, az azonban az Ön kívánságának teljesítését
hatáskörén kívül esőnek látta. .... Egyébként ajánlatát
szívesen az egyházkerületi közgyűlés elé terjesztem
s Önt a határozatról annak idején értesítem. Hogy
pedig Nagyságod a Császári Tudományos Akadémiában
jelentést tehessen, bátorkodom a cs. kir. Udvari
ásványtani kabinet részére mellékelni a kaba-debreceni
meteoritnak dr. Török József úrtól való ásványtani
leírását és három oldalról készült fényképét. ....
Balogh Péter h. superintendens.”
Ezek után, talán hatalmának korlátait felismerve,
ajánlotta Wöhlert a debrecenieknek a meteorit anyagának
kémiai elemzésére. A már ismertetett eredmények
nyomán a meteorit világhírűvé vált, de ez felélesztette
a félelmeket Hörnes beígért „további lépései”-től.
Az alábbi történetnek írásos nyoma nem maradt, de
talán mégsem egészen légből kapott.
Szájhagyomány és a későbbi családi levelezés szerint,
a meteoritot a bécsi udvar akár erőszak árán is
meg akarta szerezni gyűjteménye számára. A budai
helytartó tanács állítólag a debreceni csendőrség segítségét
kérte, hogy a Bécsből érkező személy számára
a meteorit megszerzését - ha kell - karhatalommal
is biztosítsa. A csendőrségről egy volt diákja értesítette
egykori iskoláját. A meteorit ezt követően eltűnt.
Keresték a követ nemcsak a Kollégiumban, hanem a
tanárok lakásán, többek között Török Józsefnél és
Kovács Jánosnál3 is, eredmény nélkül. A kiegyezés
előtt, mikor a politikai helyzet enyhülni kezdett, a kő
nagyobb feltűnés nélkül visszakerült a helyére.
Egy egészen másféle hangvételű levélváltásról is
essék szó. 1863-ban Maskelyne, a British Múzeum
ásványtárának igazgatója, levelet írt Balogh Péternek,
aki ekkor már megválasztott püspök és debreceni
lelkipásztor volt. Maskelyne gyűjteményük számára
egy kis mintát kért és kapott a híres meteoritból. Az
1864. január 26-án kelt köszönő levélben többek között
ezt olvassuk: „Ön szíves volt igazságérzetemre és
nagylelkűségemre bízni, hogy a Debreceni Kollégiumnak
- meteorit darabokban - olyan ellenértéket
küldjek, amelyet én értékben viszonzásnak minősíthetek
a Kollégiummal szemben. .... Duplumaink
közül olyan mintákat választottam, amelyek bemutatására
szolgálnak amaz idegen égitestek minden fő
változatának .... kövek, vagy vasak, vagy mindkettőnek
keverékei.” [8]
A kilenc különböző hullásból származó gyűjtemény
együttes tömege megközelítette a hatszázötven
grammot. Ezek a meteoritok egy kivételével ma is a
Kollégium birtokában vannak (3. ábra).
Még egy cseréről tudunk a 19. századból. Az Erdélyi
Múzeum Egyesület 1882 nyarán a kabai meteoritról
lepattant két, együttvéve sem egészen ötgrammos
darabkájáért a Mócs környékén néhány hónappal
korábban hullott meteoritból egy 432 grammos, olvadási
kéreggel borított darabot küldött a Kollégiumnak
(4. ábra).
![4. ábra](nagym07124.jpg)
Az 1950-es évekig csend volt a meteorit körül.
Aztán 1951 és 1958 között több mint ötven grammal
csökkent a meteorit tömege.4 Két mintavételről
sikerült feljegyzést találnom, a közölt mennyiségeknél
azonban mintegy négy grammal nagyobb volt a meteorit
tömegcsökkenése. Az egyik levágásnál a kérés és
az engedély is „néhány gramm”-ról szólt, a levágott
darab pedig 37 (!) grammosra sikerült. 1963-ban ismét
kérés érkezett az egyházi főhatósághoz. A levágásnál
(20,9 gramm), a Kollégium Gimnáziumának természettudományokat
tanító fiatal tanáraként én kaptam
a feladatot, hogy az MTA Atommag Kutató Intézetébe,
a minta leválasztása végett elszállítsam a meteoritot.
Ezt követően, több mint harminc évig nem került sor
újabb mintavételre a meteoritból.
A százötven éves évforduló eseményei
A százötven éves évforduló eseményeinek szervezését
a pénzhiány akadályozhatta, a lelkesedés azért
sok mindent pótolt. Az újságok, rádió- és TV-csatornák
szenzációként tálalták a jubileum eseményeit.
Kevesen lehettek Debrecenben és környékén, akik
áprilisban semmit sem hallottak a kabai meteoritról.
A megemlékezés programját a Református Kollégium
és a „Varázskuckó, Debrecen” Természettudományos
Játszóház Alapítvány szervezte. A továbbiakban
ebből idézünk fel néhány fontos momentumot.
Április 12-én sajtótájékoztató volt a Református
Kollégium kis tanácstermében. A terem teljesen megtelt,
az eseményeket ismertető rövid tájékoztató anyag
pillanatok alatt elfogyott.
![5. ábra](nagym07125.jpg)
A Meteorit-napok megnyitása április 13-án a Dóczy
Református Gimnázium zsúfolásig megtelt dísztermében
volt. A nap fő eseménye Nagy Mihály, Kirsch Éva:
A Kaba-ko titka című, az évfordulóra írt színjátékának
bemutató előadása volt - természetesen amatőr diákszínjátszókkal.
A tizenöt jelenetből álló játékkal a két
fizikatanár szerzőnek az volt a célja, hogy a tudománytörténeti
szenzációt a fiatalabb korosztály számára is
befogadhatóvá tegye. A díszterem közönsége lelkes
tapssal köszönte meg a produkciót a diákoknak. Két
nappal később Kabán, az ottani nézők előtt aratott sikert
a színjáték. (Április 26-án, Debrecenben, egy harmadik
előadás is volt. A nézőtéren feltűntek a Debreceni
Egyetem tanárai és az ATOMKI kutatói is. Némelyek
közülük, az utóbbi évtized meteoritkutatásaiban résztvevők,
bizonnyal meglepődtek, amikor a színpadon
őket megjelenítő diákszereplővel szembesültek.)
![6. ábra](nagym07126.jpg)
Április 15-én, a hullás napján a Református Kollégium
Csokonai szobájában meteoritkiállítás nyílt. Tizennyolc
hullásból származó mintegy negyven, a
Kollégiumban őrzött kisebb-nagyobb meteoritmintát tekinthetett
meg a szépszámú érdeklődő (5., 6. ábra).
A kiállítás megnyitásának napján egymás mellett
volt látható az eredeti kabai meteorit és a néhány
nappal korábban elkészült jó minőségű másolata,
feladva a leckét a nézőknek, melyik az igazi.
Délután a megemlékezés Kabán folytatódott. A meteorit
már említett, erre az alkalomra készített másolatát
Fekete Károly, a Hittudományi Egyetem professzora és
Nagy Mihály fizikatanár, a Református Kollégium Gimnáziumának
volt igazgatója ünnepélyes keretek között
adták át a város polgármesterének.
A kabai meteoritról rendezett tudományos ülésszakra
került sor április 16-án délután, a Kollégium
Dísztermében. Az ülésszak levezető elnöke Kiss Árpád
Zoltán, az MTA Atommagkutató Intézetének tudományos
tanácsadója volt.
Az első előadó Kálmán Béla, az MTA Napfizikai
Obszervatóriumának főmunkatársa volt, A Naprendszer,
ahogy ma látjuk címmel tartott előadást. Rózsa
Péter, a Debreceni Egyetem Ásvány- és Földtani Tanszék
docense előadásának címe A Naprendszer vándorai,
a meteoritok volt. Nagy Mihály a kabai meteorit
rövid történetét foglalta össze. A negyedik, utolsó
előadást Bérczi Szaniszló, az ELTE docense tartotta,
Vizsgálatok a kabai meteoriton címmel.
Befejezésül a meteoritkiállítás vendégkönyvében
olvasható egyik bejegyzést idézzük: „Kislánykoromtól
sokat hallottam erről a különleges meteoritról
Kabán született és élt nagyszüleimtől. Különleges
élmény saját szememmel látni.” Az aláírásokból kiderült,
hogy az édesanya kisfiával együtt tekintette meg
a kiállítást.
A kabai meteorit története immár négy nemzedék
érdeklődését tartja ébren.
Irodalom
- Bérczi Sz.: Kis atlasz a Naprendszerrol (1). Budapest, 2000.
- Sztrókay, Tolnay, Földváriné: A kabai meteorit. Földtani Közlöny
XCI. 2. Füzet 197.
- Török József: Értesítés a kaba-debreceni lebkőről. Magyar Akadémiai
Értesíto XVIII. (1858) 313-318.
- Meteor-kő. Vasárnapi Újság IV. 18. sz. Pest, 1857. május 3. 152.
- Török J.v.: Ueber den Kaba-Debreczin-Meteorit. Poggendorff's
Annalen d. Physik 105 (1858) 329.
- Wöhler C.M.: Über die Bestandteile des Meteorsteines von Kaba
in Ungarn. Sitzungsber. der math. Naturw. Cl. D. Akademie der
Wissenschaften in Wien 33 (1858) 205.
- Wöhler C.M.: Die organische Substanz im Meteorsteine von
Kaba. Sitzungsber. Der math. Naturw. Cl. D. Akademie der
Wissenschaften in Wien 34 (1859) 7.
- Hoffer András: A kabai meteorit története. Debreceni Szemle II.
1928. jún. 332-346.
- TtREL. II. 1. d. 15 Tanárkari gyűlések jegyzőkönyve. 1856-57.
isk. év, 116. szám.
- TtREL. II. Közgyűlési iratok. 1858/2829.
_______________________
1 Egy bécsi font ötszázhatvan gramm, tehát a meteorit tömege három
kilogramm körül lehetett.
2 Valamivel késobb, mint a kabaiban, Wöhler ugyanezt a szerves
anyagot mutatta ki a húsz évvel korábban hullott Jóreménység-foki
meteoritban is.
3 Egykor diákja, 1856-tól pedig negyven éven át természetrajz tanára
volt a Kollégiumnak.
4 Hoffer András szerint a kabai meteorit tömege 1928-ban 2686
gramm volt [8].